Først var der mørke.
Så kom de fremmede.
De var en race sågammel som tiden selv.
De mestrede den ultimative teknologi og kunne ændre fysiske realiteter-
- alene ved viljens kraft. Denne evne kaldte de "tilpasning".
Men de var ved at uddø. Deres civilisation var ved at gå under.
Så de forlod deres verden for at finde en kur mod deres dødelighed.
Deres endeløse færd bragte dem til en lille blåverden-
- i galaksens yderste afkrog. Vores verden.
Her troede de, at de havde fundet det, de ledte efter.
Mit navn er dr. Daniel Paul Schreber. Jeg er blot et menneske.
Jeg hjælper de fremmede med deres eksperimenter.
Jeg har forrådt min egen art.
DET ONDE
De er forvirret og bange, ikke? Slap af. Jeg kan hjælpe Dem.
- Hvem er De? - Jeg er læge. Hør på mig.
De har mistet hukommelsen. Vores eksperiment slog fejl.
- Er De med? - Nej. Hvad foregår der?
Folk er på vej hen efter Dem nu. Sørg for, de ikke finder Dem.
Hallo? Er De der?
De ringede fra automaten. De glemte Deres tegnebog.
Hent den hellere. De har betalt for tre uger, og de udløb for lidt siden.
- Har jeg været her i tre uger? - Det står her sort på hvidt.
Dag og dato. Vi fører bøger, som vi gør rent. Pænt og ordentligt.
Jeg betaler, nårjeg kommer tilbage.
Man kan kun være gæst her mod kontant betaling.
Hos os er tre uger lig med tre uger. Ingen rabat for god opførsel.
Mr. Murdoch, ikke? Hvor er han?
Han gik for 5 minutter siden.
Sov... nu!
Hej, skatter. Han sagde, han var din mands læge.
Han ville tale med dig.
DANIEL P. SCHREBER PSYKIATER
Undskyld...
- Doktor... - Schreber... kom bare ind.
De må være Emma Murdoch. Tak, fordi De kom så hurtigt.
Hvad er det her?
Et primitivt eksperiment som led i mine studier.
De sagde, De var min mands læge, men han har aldrig omtalt Dem.
Sandheden er, at John har gået hos mig i ret lang tid.
Han havde følt sig forrådt som følge af ægteskabelige problemer.
- Sagde John, hvad der skete? - Ja.
- Hvornår så De ham sidst? - For tre uger siden.
Han pakkede sin kuffert. Han var meget vred på mig.
Det må være hårdt for Dem, men for Johns skyld, så se på mig som en ven.
John lider af en psykose. Totalt hukommelsestab.
- De mener De ikke? - Jo. Han har vrangforestillinger.
Han kan være voldelig. Kontakter han Dem, må De straks ringe til mig.
Hvor Deres mand end er, så søger han... helt alene.
Godaften, mr. Murdoch. Du er mr. Murdoch, ikke sandt?
Fornavnet starter vist med J.
Hvad hedder du? Justin eller Jerry...? Nej.
- Jeg hedder Jason Murdoch. - John Murdoch? Jake Murdoch?
- Hvordan går det? - Jack Murdoch.
Nu måjeg tage mig sammen,
Jeg bad fyren betale kontant.
Jeg sagde, at tre uger er lig med tre uger.
- Hvor er den heldige vinder? - Ovenpå. Værelse 614.
- Endnu en callgirl. - J. Murdoch.
- Godaften, Husselbeck. - Inspektør Bumstead.
Dit snørebånd er gået op.
Det glæder mig, De er her. Walenski er helt fra den.
Jeg tager, hvad jeg får.
Åh, er det dig? Du glemte din tegnebog.
- Hvornår? - Sidst du var her.
Du glemte din tegnebog. Skal jeg måske kunne huske det?
Hallo! Undskyld mig!
- Hvor skal du hen, mester? - Hjem.
- Og hvor er det så? - Har I ikke andet at bestille?
- Jeg gør bare mit arbejde. - En morder er på fri fod.
Find ham i stedet for at sidde og drive den af.
Pil af med jer.
Kom.
- Det er 6 ludere i alt indtil nu...? - Ja, chef.
Topkarakter for flid.
Husselbeck, hvilken type morder finder på at redde en døende fisk?
Bumstead, hvor blev De af? Morderen driver gæk med os pga. Walenski.
Med forlov. Jeg har kendt Eddie længe. Han er en god strømer.
Måske er han god, men det begyndte at skride for ham for længe siden.
Jeg vil tale med Bumstead!
De holder øje med os. Man kan ikke slippe ud!
Kan I ikke se det?!
Giv nu slip. Jeg gør jer ikke noget.
- Hvad var det? - Walenski.
Jeg bliver straffet for mine synder. Hvorfor skal jeg arve det her?
Alt hvad opdager Walenski skrev ned, skulle være her.
Walenski burde indlægges. Der er ikke noget som paranoia.
Inspektør Bumstead... jeg vil gerne have min mand efterlyst.
- Gå hen til skranken. - De bad mig gå til Dem.
Hans navn erJohn Murdoch.
- Siger disse navne Dem noget? - Nej.
Hvem er de kvinder? Hvorfor leder I efter min mand?
- Skal han tiltales for noget? - Måske mord.
- På hvem? Hvem af dem? - Dem alle sammen.
- Det var ikke for at forskrække... - Jeg skulle ikke være kommet.
Hvis jeg lige måforklare...
Kender vi hinanden?
Hvis vi gør, håber jeg, du stadig trækker vejret.
- Hvad hedder du? - John.
Ganske passende navn.
Jeg tænkte lige på...
Det du gør... virker lidt farligt.
- Jeg kunne jo være morderen. - Du ligner ikke en mordertype.
Har du tilbøjeligheder, jeg burde kende til?
Pokkers.
MORDER PÅ FRI FOD
De er nok blevet klar over Deres ubehagelige natur.
- Hvem er I? - Det spørger vi også om.
Sov... nu!
Han kan tilpasse sig.
- Hvad gør vi? Manden er farlig. - Det siges, han kan tilpasse sig.
- Umuligt. - Vi har selv set det.
Til tider kan de ikke præges. De er uberegnelige, når de vågner op.
De vandrer omkring som vildfarne børn, men ham her var anderledes.
- Hvad siger lægen til det? - Han er ikke mødt i dag.
- Og mr. Quick? - Slut med mr. Quick.
Han er død.
- Stakkels mr. Quick. - Mr. Book... ved han det?
- Skal vi ikke vide det, mr. Hand? - Vi havde håbet at lære mere først.
Vi kan intet vide, før vi besidder ham. Vi må have denne mand.
- Mit mærke, håber jeg. - John...!
Jeg har været bekymret for dig.
Straffer du mig? Hvis din forsvinden er en straf, vil jeg helst være fri.
Jeg aner ikke, hvad du mener.
Jeg fandt disse nøgler i min lomme, så jeg går ud fra, jeg bor her.
- Og du må være min kone. - Må være...?
Tom... Du ved ikke, hvem jeg er, vel?
Din læge ringede. Han frygtede, at det her ville ske.
Han gav mig sit kort. Han prøver at finde dig.
Schreber.
Det her er et mareridt. Hvad er der sket? Hvorfor gik jeg til en læge?
Jeg havde en affære. Du var vred på mig.
Dr. Schreber. Højst beklageligt, at vi må opsøge Dem her.
De ved jo, at al denne fugtighed ikke behager os.
- Undskyld, jeg... - Ikke mødte op, ja.
Jeg var bange. Jeg har et svagt hjerte.
Deres svaghed ligger ikke i hjertet. Vi fandt dette på hans hotelværelse.
Skal vi genskabe mr. Murdochs hukommelse?
Jeg prøvede at præge ham, men han vågnede og slog sprøjten væk.
- Han har altså ingen hukommelse? - Delvis. Proceduren blev afbrudt.
Vi behøver blot finde ham. Vi har før haft bortløbne.
Han er ikke en bortløben. Ham her kan tilpasse sig.
- Umuligt. Det kan kun De. - Lav en ny kopi af hans hukommelse.
- Jeg skal nok præge ham igen. - Nej, den er til et andet formål.
Det er næsten midnat. Vi tales ved efter aftenes tilpasning.
Men ikke flere forsinkelser, vel... ikke flere afbræk i Deres adfærd.
- Poltiet leder efter dig. - Jeg har læst aviserne.
"Morder angriber fodgængere".
Jeg var sammen med en af de kvinder, før jeg kom herhen.
- Jeg er ikke med. - Vi mødtes uden for en automat.
Jeg ville afprøve mig selv... om jeg var i stand til at gøre den slags.
Måske har jeg mistet forstanden, men morder er jeg ikke.
- Jeg tror på dig. - Gør du?
- Bilen uden for, som du kom med... - En strisser. Han kørte mig hjem.
Jeg vidste ikke, at han stadig var her.
Bliv, hvor De er.
- Vent. Det er den forkerte mand. - Gå til side.
- Jeg har ikke slået nogen ihjel. - De er mistænkt. Overgiv Dem.
- Jeg hører gerne Deres forklaring. - De vil ikke tro på den.
- Prøv. - Jeg bliver jagtet af nogle mænd.
De vil mig til livs. Og de er ikke... Hvem vil høre på en galning?
- Gå til side, mrs. Murdoch. - Løb.
Ingen gør, som jeg siger.
Stop!
Murdoch!
- Hvor langt endnu? - Vi er der næsten.
- Kender du vejen til Shell Beach? - Ja, der var jeg på bryllupsrejse.
Man skal bare køre gennem hovedgaden...
Eller er det omfartsvejen...?
Sært. Jeg kan ikke huske, om det er hovedgaden eller omfartsvejen.
Beklager, jeg ikke kan hjælpe mere. Jeg har en aftale.
Tak, fordi De havde tid.
Men en ting undrer mig. Jeg har mødt en del mordere i min karriere.
- Murdoch ligner ikke en. - Måske graver I ikke dybt nok.
- Jeg ved, når folk lyver. - Jeg lever af at bedømme folk.
- Kan De give mig nogle ledetråde? - Gerne.
De er en kræsen mand. Velmotiveret, går op i detaljer.
De lever et ensomt liv. Farvel. Jeg skal videre.
Kom ind.
- Hvordan har han det? - Det samme.
- Walenski...? - Det er mig. Frank.
Kom ind, Frank.
Luk døren.
Jeg har læst dine gamle rapporter. Det er en interessant sag.
Den kan skabe en mands karriere eller ødelægge den.
- Jeg var påsagen. - Og hvad så?
- Hvad skete der? - Ingenting, Frank.
Jeg har siddet i metroen og kørt i ring og tænkt i ring.
Jeg kan ikke slippe ud.
Jeg kender hver en tomme afbyen.
- Du skræmmer livet af din kone. - Hun er ikke min kone.
Jeg ved ikke, hvem hun er... Eller nogen afjer andre.
- Hvad får dig til at sige det? - Tænker du meget over fortiden?
Hverken mere eller mindre end andre.
Jeg prøver at huske ting... huske ting klart fra min fortid.
Men jo mere jeg tænker tilbage, jo mere træder det hele frem.
Men intet synes virkeligt. Det er, som om dette liv kun er en drøm-
- og når jeg vågner, vil jeg være en anden... en helt anden!
Du så noget, ikke sandt, Eddie? Noget nyt vedrørende sagen.
Der er ingen sag. Det har der aldrig været. Det er bare en stor joke.
I nat skal der skaffes
- 9 personlige dagbøger,
- diverse barnefotografier. De bringer minderne tilbage.
De bringer minder tilbage.
Denne her er stadig varm. Hvad er det?
Et minde om en stor elsker. Et katalog over erobringer.
Det findervi snart ud af.
Det vil De ikke kunne værdsætte, hvad De end hedder.
Sådan en erobring ville De aldrig forstå.
Lad os se.
Et stænk af ulykkelig barndom.
En anelse teenageroprør.
Og sidst men ikke mindst et tragisk dødsfald i familien.
Mr. Book.
Hvorfor sover Murdoch ikke under tilpasningen ligesom de andre?
Det ved jeg ikke. Måske er han nået et skridt videre i evolutionen.
Han tilpasser sig for at overleve. Hvad forventer De?
Leder De ikke efter menneskesjælen? Er det ikke formålet med Deres zoo?
Derfor bytter De om påalt hver nat. De har vel fundet det, De søger-
- og nu giver det bagslag...
Det kræver flere af jeres liv at tilegne sig vore evner.
Ideen om at et ordinært menneske skulle kunne lære at tilpasse sig...
Er absurd... men hvilken anden forklaring er der?
Tiden er inde.
Luk den ned.
LIGNENDE STIKSÅR I IDENTISK SPIRAL FORMATION
Fredrickson siger, jeg snart slipper for natholdet.
Det var også på tide.
Hallo...?
Hallo!
Vågn op!
Hallo!
Kan nogen høre mig?
Lad tilpasningen begynde!
Familien Goodwin... Jeremy, Sylvia, Jane og lille Matthew.
Jane og lille Matthew.
De rige bliver rigere. Det her bliver vel stuepigens værelse efter i nat.
- Dr. Schreber, formoder jeg... - Er det Dem?
Sådan hilser man ikke påen patient, doktor, hvis det er det, De er.
- Mr. Murdoch, jeg... - Hvad sker der? Hvorfor sover alle?
- Tal sagte. - Hvad har De gjort ved mig?
Jeg vil gerne hjælpe dig, men vi kan ikke tale sammen her.
- Hvis de ser os sammen... - Jeg vil have svar nu! Hvem er de?
Hvorfor vil de slå mig ihjel? Svar mig!
- Du godeste. Du kan det jo! - Gjorde jeg det?
Du har deres evner. Du kan få ting til at ske ved viljens kraft.
De kalder det tilpasning. Sådan får de huse til at ændre sig.
Nu handlede du pr. refleks, men jeg kan lære dig at styre det bevidst.
Lad mig hjælpe dig. Vi kan stoppe dem og redde byen.
Mine briller...
Mine briller!
Han gjorde et dårligt indtryk i firmaet ved at fjumre rundt sådan.
- Så jeg bad Fredrickson fyre ham. - Det var du i din fulde ret til.
- Han gik løs påmig. Han forsvandt. - Kom, dr. Schreber.
- Vi har meget at gøre. - Ja.
Nattens eksperiment skal udføres følgende steder.
Det første emne bliver præget her på Avenue M.
- Mr. Book, vi har et problem. - Der findes ingen Avenue M.
- Vi kunne ikke færdiggøre den. - Vi kunne ikke kontrollere det.
En modsat påvirkning af maskinerne. Murdoch er stærkere, end vi troede.
- Han er ved at blive som os. - Derfor må vi blive som ham.
- Har lægen gjort, som vi bad om? - Sagaen om John Murdoch, kap.2.
Vi må ikke gøre det. Murdoch har ikke den hukommelse, vel?
Hvordan vil hans genganger lade os finde ham?
Hvor han end færdes, vil vi kende alle, han opsøger.
Og mens han følger sporene, vil vi følge minderne.
Men at præge en af os har altid medført fiasko.
Mr. Hands forslag er den eneste løsning... præg ham.
Det kan godt svide lidt.
- Er det sket? - Ja, mr. Book.
Jeg har John Murdochs bevidsthed.
"Johnny, jeg fandt dette postkort blandt din mors ting."
"Det vækker mange minder, ikke? Kig forbi en dag."
"Så prøver vi at få en anden havfrue på krogen. Hils Emma... Karl."
Karl... Karl Harris.
Harris...
Harris... Karl.
- Hvordan kommer jeg til Avenue C? - Tag metroen.
- Nogen problemer? - Har du arbejdet her længe?
25 år. Ingen rabat for god opførsel.
Vi leder efter John Murdoch.
- Hun ved intet, mr. Hand. - En blindgyde, mr. Wall.
Vi troede, hans genganger kunne spore ham. I stedet endte vi her.
- Det er irrationelt. - Instinkter er irrationelle.
Vi må se, hvor sporene fører hen.
Mr. Sleep mener, han vil gå lignende steder hen... hans arbejde.
- Vi går ikke op i arbejde. - Føj os nu, mr. Hand.
- Hvis De var Murdoch... - Hvis jeg var Murdoch...
...ville jeg huske, at min kone havde såret mig ved at have en affære.
Og så... ville jeg finde en måde at såre hende på til gengæld.
Lad mig være alene med hende. Nu skal der arbejdes.
Spor 3... alle skal skifte.
- Hvordan når jeg endestationen? - Tag eksprestoget.
- Hvorfor stoppede toget ikke? - Det er eksprestoget.
Man kan ikke slippe ud.
Man kan ikke slippe ud afbyen. Jeg har prøvet.
Du er Murdoch, ikke? Ham de leder efter.
Du er ikke morder. De har givet dig en falsk identitet ligesom alle andre.
- Hvem er du? - Jeg var politimand.
Det var jeg i dette liv. De stjæler folks hukommelser og bytter dem om.
Jeg har set dem bytte dem om, til ingen længere ved, hvem de er.
- Hvordan ved du det? - Af og tilvågner en, mens det sker.
Det burde ikke ske, men det skete for mig.
De vil komme efter dig, Murdoch, sådan som de kom efter mig.
Men det er helt okay. Jeg har fundet en udvej.
Vi var her...
- I nat. - Det skulle være hans hjem.
- Dengang han elskede hende. - Det er alt sammen udmærket.
Men vi behøver en praktisk ledetråd til han nuværende opholdssted.
Ja, og jeg ved, hvor vi kan finde hende.
- Faktisk er vi meget heldige. - Hvabehar?
At vi er i stand til at gense steder, der betød så meget for os.
- Jeg troede, de hjemsøgte os. - Måske.
Der var en færge, da jeg var dreng. En kæmpestor en.
Oplyst som en stor fødselsdagskage.
Det sagde min mand engang til mig her på dette sted.
- Hvor er Deres mand nu? - Gid jeg vidste det.
- Hvorfor er De her? - Jeg traf min kone her.
- Og her traf jeg min mand. - Verden er lille.
Hallo...!
- Hvad gør De her? - Jeg har fulgt efter Dem.
Bliv stående!
Johnny.
Det er så længe siden, at jeg troede du havde glemt din onkel Karl.
Det var lige godt pokkers!
Onkel Karl.
Vent...
- Er det mig? - Ja.
- Voksede jeg op i Shell Beach? - Ja... det er din fødeby.
Hvordan kommer jeg dertil?
- Jeg har ikke været der i årevis. - Noget må du da kunne huske.
Beklager, Johnny. De små grå her er ikke, hvad de var engang.
- Sikke lyst der er. - Det var en lysere tid.
Du sad altid og griflede i den bog. Det er mig og din far.
- To gamle fæhoveder. - Hvad blev der af mine forældre?
- Hvor er de nu? - De er døde.
De døde, da huset brændte. Jeg tog mig af dig. Kan du ikke huske det?
Hvad er det? Hvad er det der?
- Det er et ar. - Du blev forbrændt under branden.
- Hvad betyder det, Johnny? - At det hele er løgn!
Min mand sagde, han havde været her. Han ville afprøve sig selv.
Og se om han var i stand til...
Jeg ville tale med hende. Måske kunne hun finde ham for mig.
Blivher. Jeg ringer til stationen.
Hvor er den smuk.
Den var en gave fra min mor. Hun døde for nylig.
Jeg har den hos mig som et minde om hende.
Det gør mig ondt.
Men pudsigt nok kan jeg ikke huske, hvornår hun gav mig den.
- Hvordan kunne jeg glemme det? - Hvad sker der, inspektør?
Det ved jeg ikke selv længere.
Jeg lod dit værelse stå, som det var. Du kan sove her i nat.
Rart at have dig tilbage igen, selv om det kun er for en nat.
- Karl, går det ur rigtigt? - Ja, det har altid gået præcist.
- Før eller efter middag? - Hvad tror du selv?
Hvordan kan det være nat allerede? Hvordan gik jeg glip af dagen?
Du er træt. Alt er muligt. Se nu at få sovet.
Så får vi rede på det i morgen.
"Guide til Shell Beach af Johnny Murdoch."
Emma, han er her.
Han ter sig meget underligt.
Han er ikke sig selv. Hold ham der, så kommer jeg.
- Jeg skal prøve. - Tak, Karl.
Vi kan ikke love noget. Vi må tage det, som det kommer.
Vi ville bare gerne hjælpe.
Karl... onkel Karl.
Johnny, hvis du er i knibe, kan vi måske gøre noget.
Dig har jeg ikke set længe.
Mr. Murdoch, De er årsag til megen ængstelse.
- Spyt så ud. - Det nytter ikke. Der er ingen udvej.
- Byen er vores. Vi har skabt den. - Hvad snakker du om?
Vi skabte byen af flere hukommelser og æraer, som vi smeltede sammen.
Hver aften reviderer vi den for at lære.
- Lære hvad? - Noget om Dem og byens borgere.
- Hvad der gør jer menneskelige. - Hvorfor?!
Vi skal være som jer. Jeg forstår Dem nu, mr. Murdoch.
Jeg husker det, som De ikke selv husker længere... havet.
De løb ved bølgerne som barn og mødte Emma ved floden.
- Det første kys, der fulgte. - Hvad er du?!
De har set, hvad vi er. Vi bruger jeres døde som redskaber.
Hop ind!
- Og hende? Siger det Dem noget? - Hun var i live, da jeg gik.
- Og det her? - Det er ikke noget.
- De billeder må betyde noget. - Hvilke billeder?
- Jeg er ikke med. - Fri mig for de numre og de løgne!
- Jeg lyver ikke! - Hjælp mig nu med det puslespil.
- Brikkerne giver slet ingen mening. - Jeg er lige så meget på bar bund.
Har De hørt om Shell Beach? Ved De, hvordan man kommer dertil?
- Vil De fortælle mig det? - Ja, man kører til...
- Hvor kører man hen? - Giv mig lige et øjeblik.
De kan ikke huske det, vel? Er det ikke underligt?
Jeg har et bedre spørgsmål. Hvornår har De sidst gjort noget om dagen?
- Hvad mener De? - Jeg mener bare i løbet af dagen.
Dagslys. Hvornår har De sidst set det?
Jeg mener ikke et barndomsminde. Men i går eller i sidste uge...
Kan De huske noget som helst? Det kan De ikke, vel?
Jeg tror slet ikke, at solen eksisterer her.
Jeg har været oppe i timevis, og natten slutter aldrig her.
- Det er jo vanvid. - Ja, men hør på mig, Bumstead.
Det er ikke kun mig, men os alle. De gør noget ved os alle.
Ti stille. Jeg har hørt nok. Ti såstille!
Der måvære en forklaring på det et sted.
Forklar det der!
John, det gør mig ondt.
Det var ikke min mening at såre dig. Gid jeg aldrig havde gjort det.
Du gjorde det ikke. Denne affære, eller hvad du end har lavet...
Den har aldrig fundet sted. Jeg ved, det her lyder skørt...
Sæt vi aldrig har kendt hinanden før nu, og den første gang vi mødtes-
- var i går aftes i vores lejlighed...
Og alt hvad du husker, og som jeg bør kunne huske, er aldrig sket.
- Nogen vil have os til at tro det. - Hvordan kan det være sandt?
Jeg husker tydeligt, at jeg mødte dig og forelskede mig i dig.
Jeg husker, at jeg mistede dig.
Nej, vent... Bare et øjeblik mere?
Jeg elsker dig, John.
- Det kan man ikke forfalske. - Nej, du har ret.
Inspektør...
Kriminalassistent Walenski begik selvmord i nat. Jeg ville bare sige det.
Chefen vil tale med Dem.
Jeg vidste, De ville finde morderen.
Sir... Deres snørebånd.
- Hvad kan vi gøre for Dem? - Fald i søvn.
Sov, sov!
Godaften.
Bumstead...
Jeg vil gerne lykønske Dem... med sagen.
- Før os til Murdoch. - Sov.
Dr. Schreber... Jeg vidste, De ville komme.
- Har jeg ikke krav på nogle svar? - Naturligvis. Sid venligst ned.
Jeg kommer tit her. Her kan jeg nyde en rolig stund.
De har en aversion mod vand. Man kan næsten kalde det en fobi.
Hvem er de, og hvad kræver de af mig?
Lad os sige, du er målet for deres eksperiment... det er vi alle.
Desværre, vi er i tid nød og jeg har ikke råd til at gøre det rigtigt.
Alle svarene ligger i den sprøjte.
Giv dig selv sprøjten. Ellers vil du aldrig forstå det.
- Det er en spøg, ikke? - Vi er i tidnød. Du skal gøre det nu!
- Giv mig pistolen, doktor. - Han er mere gal, end vi troede.
Jeg har ikke Deres ekspertise, men det er Dem, der virker gal.
De ved ikke, hvad De gør!
Hvad er der i denne her, doktor?
Alle de svar, du har ledt efter. Jeg sværger.
Så må jeg hellere passe godt på den, hvis det er i orden.
- Lad os gå, doktor. - Gå...? Hvor skal vi hen?
Shell Beach... Det er der, De vil hen, ikke?
Havet.
I finder intet der. Det garanterer jeg. Jeg har været der...
- Så kan De jo vise vej. - Jeg vil ikke. Jeg nægter.
I kan ikke tvinge mig med. I må forstå, at de venter på os.
Det fatter jeg ikke. Engang var her en bro.
Prøv det igen, og dine venner kan fiske dig op af kanalen.
Jeg fortæller jer alt. Det betyder alligevel intet nu.
Hvad...?
Hvem er I?
Vi må gå. Kanalen slutter her.
Snart giver vi dig nogle flere smukke ting, Anna.
Jeg er ikke Anna.
Det bliver du snart.
Jeg skal bruge hende til noget andet først.
Jeg kalder dem for de fremmede. De tog os og førte os hertil.
Denne by og alle dens indbyggere er deres eksperiment.
De blander vores hukommelser for at se, hvad der gør os enestående.
Den ene dag kan man være inspektør og dagen efter en helt anden.
Når de vil studere en morder, præger de blot en af borgerne-
- med en ny personlighed, sørger for en familie til ham... venner-
- en fuld historie, selv en tabt tegnebog. De studerer resultatet.
Vil en mand med en baggrund som morder fortsætte i den skure?
Eller er vi mere end blot summen af vore hukommelser?
Den affære med at du var en morder var et uheldigt sammentræf.
Du har haft masser af liv før.
Desværre vågnede du op, mens jeg var ved at præge dit nye liv.
Hvorfor gør de alt det?
Det er vores individuelle kapacitet, vore sjæle, der adskiller os fra dem.
De tror, de kan finde menneskets sjæl ved at forstå vores hukommelse.
De har kun en kollektivhukommelse. De har en stor fælles hjerne.
De er ved at dø. Deres race er på randen af udslettelse.
- De tror, vi kan redde dem. - Hvor kommer jeg ind?
Du er anderledes. Du modstod mit forsøg på at præge dig.
Du har udviklet evnen til at tilpasse dig. Sådan forandrer de ting.
Sådan byggede de denne by. De har maskiner dybt nede i jorden-
- hvormed de kan fokusere deres telepatiske energi.
De kontrollerer alt, sågar solen. Derfor er det altid mørkt.
- De kan ikke tåle lys. - Hvorfor behøver de så dig?
Da de førte os hertil, drænede de os for alt og lagrede informationerne-
- og blandede dem og gav os nye hukommelser efter deres valg.
Men de manglede en kunstner til at hjælpe sig.
Jeg forstod den menneskelige hjerne bedre, end de nogensinde ville.
De lod mig beholde mine evner som forsker, fordi de behøvede dem.
De fik mig til at slette alt andet.
Kan du forestille dig, hvordan det er at slette sin egen fortid?
Hvad med min fortid? Og min barndom... Shell Beach.
Onkel Karl... og denne her? Den var blank, da jeg fandt den.
Du er ikke med. Du har aldrig været dreng. Ikke i denne verden.
Hele din historie er en illusion. Det gælder os alle sammen.
- Du skabte selv de tegninger. - Du siger, de førte os hertil.
Hvorfra?
Jeg beklager. Det husker jeg ikke. Ingen af os kan huske det.
Hvad vi engang var... og hvad vi har været i en anden verden.
Jeg har ført jer hertil. Nu behøver I mig ikke mere.
Lad os gå.
John...
Der er intet hav, John. Der er intet hinsides denne by.
Det eneste sted, "hjem" findes, er i dit hoved.
Nej!
Hold nu op... nej!
Nu kender I sandheden.
Overgiv Dem nu, mr. Murdoch, eller dette eksemplar dør.
Jeg er ligeglad. Hun er ikke min rigtige kone. Hun betyder intet.
Men De føler stadig noget, ikke sandt, mr. Murdoch?
Jeg er blevet det monster, som De skulle være blevet.
Skal jeg gøre en ende på hendes liv, som De ville have gjort?
- Gør hende ikke fortræd. - Så overgiv Dem, mr. Murdoch.
Sov.
Nu!
John!
Sov.
Dræb ham!
Han er magtfuld... farlig.
Men han kan føre os til det, vi søger. Det som lægen kalder sjælen.
Nu skal eksperimentet ind i den sidste fase.
Vi behøver ikke mere de andre emner. Vi skal ikke studere mere.
Nu skal vi blive et med John Murdoch.
Tiden er inde, doktor. Præg ham.
Luk den ned. Luk den ned for evigt.
Hvad laver du?
De vil præge dig med deres egen kollektive bevidsthed.
De vil gøre dig til en af dem, såde kan dele din sjæl.
Men jeg har andre planer.
Præg ham, doktor. Slut med den ulydighed.
Beklager, John. Smerten varer kun et øjeblik.
Prøvat huske det, John.
Du vil nå langt. Når du bliver ældre, vil du forstå.
Sådan.
Øvelse gør mester. Husk, hvad jeg sagde. Tal aldrig til fremmede.
Du tænker nok på, hvad jeg gør i din hukommelse. Jeg har præget mig ind.
Denne hukommelse er skabt for at fortælle dig om de fremmede.
De giver dig et helt livs viden med en enkelt sprøjte.
Du vil overleve, John. Du vil finde styrke i dig selv.
Og du vil sejre.
Husk.
Hej, onkel Karl.
Nu er du ved at lære det. En dag vil jeg måske arbejde for dig.
Med denne maskine forstærkede de fremmede deres tanker.
Den forandrer verden. Tag kontrol over den. Gør maskinen til din.
Jeg ved, du kan slå dem, men du må koncentrere dig.
Der er noget galt.
Der er ikke tid til romantik. Verden kan blive det, du gør den til.
- Hvad har De gjort? - Du kan få alt til at ske.
Men du måhandle nu.
Jeg vidste, du kunne, John. Du har deres evner nu.
- Du styrer deres maskiner. - Hvor er Emma?
Hun er ikke Emma, mere. Hun er præget om igen.
- Giv hende hukommelsen igen. - Det kan jeg ikke.
Anlægget, hvor de lagrede hukommelser, er blevet ødelagt.
Det gør mig ondt. Hvad vil du gøre nu, John?
Jeg skal ordne nogle ting. Du sagde selv, jeg har evnen.
Jeg kan få maskinerne til at gøre, hvad jeg vil.
Gøre verden til det, jeg ønsker.
Hvis jeg bare koncentrerer mig nok.
Hvor skal du hen?
Shell Beach.
- Hvad koster det? - 25 cents.
Værsgo.
John...
Jeg har ventet på dig. Hvad laver du?
- Jeg laver bare nogle ændringer. - Er vi sikre på, vi ønsker det?
- Jeg tager gerne chancen. - Jeg er ved at dø, John.
Din prægning passer ikke til min art.
Men jeg ville vide, hvordan det var... hvordan du føler.
Du ved, hvordan jeg skulle føle. Den person har aldrig været mig.
Han ville vide, hvad det var, der gjorde os menneskelige.
Det finder man ikke herinde. I har ledt det forkerte sted.
Her er meget smukt.
Her er så lyst.
- Ved du, hvor Shell Beach er? - Den ligger vist derhenne.
Jeg skal selv derhen. Vil du gøre mig selskab?
Gerne.
- Jeg hedder Anna. Og dig...? - John... John Murdoch.